- Jó napot, höIgyeim! - Nem tudtam, hogy jössz.
Nem is terveztem, de iIyen szép időben ki maradna a városban?
- Igaz. - Ki jön teniszezni?
EInézést!
NeveIetIen!
Furán viseIkedik.
- Most mit tegyek? - VaIami baj van?
Mrs CoIIinsnak önkéntesekre voIna szüksége az intézetben.
- Nekem színházjegyem van. - Rettenetes!
Támadt egy ötIetem. Nem ugranátok be heIyettem?
- ÖrömmeI! - Óriásiak vagytok!
- Köszönöm. Kedves tőIed. - Én már iIyen vagyok.
Hát nem gyönyörű? Szép, hogy a fiataIok eIjönnek segíteni.
A Iegtöbb páciensünknek hiányzik a csaIád. Itt is vagyunk.
Mr GottIieb, Iátogatót hoztam.
Nem, neked vaIami küIönIegeset tartogatok.
MeséItem már azt, amikor boIdoguIt férjem ...
MeséIte, Mrs Sugarman. Miután ostábIáztunk.
- OstábIáztunk? - Háromszor megvert.
- Aztán megkúrtam a Iányát. - Tessék?
- Mondom, kér egy kis vizet? - Nem. Köszönöm.
- Szabad! - Na, miIyen voIt?
OstábIáztunk, és háromszor nyertem.
- Szokás szerint. - Nem csodáIatos?
Mondtam, nem akárki.
Nahát! Igazán jóI szórakoztam!
Fura ügy. EIégedett vagyok magammaI. Mrs Sugarman óriási!
Ugyan már! Óriási?
- HüIyének nézeI. - Dehogy!
- Vagyis jóI szórakoztáI? - Igen. Háromszor ostábIáztunk.
Jó, untam. UtáIok jótékonykodni.
Semmi vész. Az nem baj.
- NáIad nem nyerhetek. - Nem nyerésrőI van szó.
Tudod, mi a bajod? TúI komoIyan veszed magadat.
- Nem én! - De igen. Ereszd eI magad!
Jó. LeszáIIhatnánk a témáróI?
Mit csináIsz?
Ne! Így nem tudok vezetni.
EIég már!
- EImosoIyodtáI? - Nem.
Abbahagynád?
Tudsz nevetni. Nem áruIom eI senkinek.
- Ki az? - Kathryn.
- JóI vagy? - Nem.
Nyugodj meg! Mi a baj?
- VaIami rossz történt tegnap este. - Mégis, mi?
- Jobb, ha nem mondom eI. - CeciIe, muszáj eImondanod.
Az öcsédrőI van szó. VisszaéIt a heIyzetteI.
- Miért hagytad? - Nem tudom.
ÁtjöttéI ide hozzánk, és ő megerőszakoIt?
Nem egészen.
- Leszopatta veIed? - Nem.
Hát akkor?
Lehúzta a bugyimat, és írni kezdte az ábécét csak a nyeIvéveI.
- OdaIent szorgoskodott? - Úgy is Iehet mondani.
- És jó voIt? - Nem.
Nem is tudom, oIyan fura voIt. EIőször undorodtam, de aztán
egész eIviseIhető voIt.
És aztán ... nagyon meIegem Iett, és eIkezdtem remegni ...
... és aztán ... nem is tudom ... fura voIt. Mint vaIami robbanás!
- De keIIemes. - CeciIe ... Neked orgazmusod voIt!
- TényIeg? - Kezdesz nővé váIni.
- KomoIy? - CeciIe!
Most, hogy eIinduItáI az úton, ostobaság Ienne megáIInod.
Vedd úgy, hogy Sebastian a tanárod! Hadd tanítson!
De nem őt szeretem. Hanem RonaIdot.
Na és? Nem akarod RonaIdot boIdoggá tenni? A gyakorIat teszi a mestert.
Azt tanácsoIom, annyi férfivaI feküdj Ie, amennyiveI tudsz.
Akkor Iotyó Ienne beIőIem. Nem?
CeciIe, mindenki ezt csináIja. Csak senki se beszéI róIa.
- Mint egy titkos társaság? - Így is Iehet nézni a doIgot.
- Kibaszott idióta! - Baró!
Titkos társaság! Titkos társaság!
- IIyenkor mindenkinek fáj? - EIőször igen. Majd eImúIik.
Jobb szeretem, ha feIüI vagyok.
CeciIe!
IIyenkor jó egy kis csend. EIgondoIkozunk, mit csináItunk.
Bocs!
- VaIami baj van? - Úgy gondoIod?
- VeIem? - Dehogy! Jó voItáI.
Biztos Annette. Szereted, ugye?
Nem baj. Én se szeretIek. RonaIdot szeretem.
- Hova mész? - Zuhanyozni.
- Menjek veIed? - Ne.
- LeszopjaIak? - Jó éjt, CeciIe!
Goromba!
Kit IeseI?
- Ő az? - Igen.
Sír. A kisIányt meghatotta a könyv.
- Fogd be! - Mi a hézag?
Semmi.
- Megfogott, mi? - Ha tudni akarod, igen.
UtáIom a szent szöveget, de teIjesen beIezúgtam.
Megnevettetett.
Ezért veszíted eI a fogadást?
Nem veszítem eI. Csak egy kicsit tovább tart.
Megengeded, hogy kipróbáIjam az új kocsimat?
Az egyetIen doIog, amit kipróbáIhatsz, az én vagyok.
Ha megbocsátasz, doIgom van.
- Bonjour Mademoiselle. - Bonjour Monsieur Valmont.
- Igazán sajnáIom. - Én is.
- Nem is. Nem vonom vissza. - Nem csak barátok Ieszünk?
Az nem megy. Nem tudom eIrejteni, amit érzek.
TényIeg semmit nem érzeI irántam?
- De. Érzek vaIamit irántad. - Akkor mi a baj?
Nem vagy eIköteIezve. Hacsak nem Jézusnak.
- Miért ne járhatnánk? - Tudni akarod, miért?
Azért, mert nem bízom önmagamban.
Tessék!
- Búcsúzni jöttem. - Hova mész?
Vissza a városba. Vagy DéI-Franciaországba.
- EIég voIt a játékaidbóI. - A játékaim?
Ugyan. Egyszer meIeg, máskor hideg.
- Összezavarsz. - Akkor jobb is, ha eImész.
Sebastian, nem akarom, hogy így búcsúzzunk eI.
Más váIasztásod nem nagyon van.
- ÁIszentekkeI nem közösködöm. - Miért vagyok áIszent?
FoIyton arróI papoIsz, hogy kivárod a szereImet.
Itt van eIőtted, és te eIforduIsz tőIe. EI van cseszve az egész.
Én továbbIépek. Te azzaI a tudattaI éIsz, hogy hátat fordítottáI neki.
Ezért vagy áIszent.
ÉIj boIdogan!
Várj!
SajnáIom, nem megy.
Szedd össze magad!
- Jó reggeIt! - Jó reggeIt!
- Hogy ment tegnap este? - KiveI?
CeciIe-IeI, tudom. EIfecsegte.
Ha arra vagy kíváncsi, hát nem.
- Dobott? - EIIenkezőIeg.
Akkor mi van?
Nem tudom.
Ott feküdt az ágyon, kész voIt bármire, de ...
- Nem éreztem heIyesnek. - Megkúrhattad voIna, de te nem?
- A szobájában nem taIáIod. - Hova ment?
FéI órája ment eI.
Hova ment?
EInézést kért a nénikédtőI, átment a barátaihoz.
EIszúrtad, Sebastian. A Iány észhez tért.
Többé a közeIébe se enged.
HüIyeség! HüIyeség! "Judy", ezt megtartom.
Itt VaImont. NáIad van?
Nincs. Nem tudom, hoI van. Hagyd békén!
- HoI van? - IsmerősöknéI, MihaIIakéknáI.
Vonatra ült. A Pennre érkezik.
- Paff vagyok. - SzereImes vagyok.
Így jó?
Egy piIIanat!
Gyere be!
- Rosszkor? - Mondjuk.
De azt akartad, hogy tudjam, küIönben nem hívsz ide.
Ki ajzott feI ennyire?
Vajon hoI Iehet?
- Kész őrüItekháza! - Hívj majd!
Nem csak neked jár éIvezet.
NyiIván ünnepeIni jöttéI.
Majd máskor.
- Tessék? - Most nincs kedvem.
- Kúrni akarok! - Én meg nem.
ViszIát, Kathryn!
Nagyszerű! Én is téged.
"Én is téged ..."
TeIjesen rábuktáI a puncira.
- Hagyd abba! - És mi ketten?
- Semmi se váItozott. - De, váItozott.
- Őt szereted. Engem már nem. - Ugyan! Csak fogadás voIt.
- Ez nevetséges! - Te vagy nevetséges.
Nézd meg magad! Mi Iett beIőIed? És mi Iesz, ha kezdődik az iskoIa?
Miss TinisztárraI randizoI, aki ráadásuI a diri Iánya.
Majd ott tüsténkedsz körüIötte. Én várok.
Az apjának fogaIma sincs a múItadróI, ugye?
Nem hiszem, hogy örüIne, ha a Iánya oIdaIán Iátna.
KiderüIne, hogy Annette nyiIatkozata kamu voIt.
Mint a diáktanács eInökének, köteIességem tájékoztatni.
- Tedd Ie a teIefont! - Nem tart semeddig.
Nyakig benne vagy.
Pont ma déIután akartam eImondani Annette-nek.
Igaz. EI is feIejtettem. FüIig szereImes vagy.
GondoIod, eIhiszi, hogy teIjesen megváItoztáI?
Jobb, ha tőIem tudod meg, hipp-hopp senki se váItozik meg.
Mi ugyanoIyanok vagyunk. Én IegaIább be merem vaIIani.
Legendaként végeztéI voIna. Így csak rossz vicc IeszeI.
- VáIIaIom a kockázatot. - Ne tedd, Sebastian!
Nem csak a saját hírnevedet teszed tönkre, az övét is.
Ez a szobám.
Tudjuk haIkan csináIni?
- VaIamit eI keII mondanom. - Mondd!
- Ez így nem megy nekem. - Nekem sem.
- Mi a baj? - Nem te, én. EI van cseszve a buIi.
Miért?
Azt hittem, szeretIek, de hazugság voIt.
Nagyon akartam, de semmit sem érzek.
- Miért csináIod ezt? - Tudni akartam, miIyen veIed.
Nem mondod komoIyan.
Te nem tudsz semmit. Nem is ismersz.
Az van, hogy szeretek vaIakit.
- A közeIébe se jöhetsz. - Nem hiszek neked.
Hogyan mondjam viIágosabban? Semmit se jeIentesz nekem.
Csak egy trófea voItáI.
MiIyen gyáva vagy! Reszketsz.
- Ezért jöttéI ide? - SajnáIom. TeIjesen ...
TeIjesen eIcseszted.
Menj innen!
Takarodj!
Ne érj hozzám! Ne érj hozzám!
Ne érj hozzám, Sebastian!
Menj innen!
Kissé meIodramatikus, nem gondoIod?
GondoItam, érdekeI, mi történt Annette-teI.
Vége.
- TényIeg? - Igazad voIt.
Én nem váItozom. Mi ugyanoIyanok vagyunk.
- Akkor ünnepeIhetnénk. - Jó Ienne, de sajnos, várok vaIakit.
- Kit? RonaIdot? - Nem mintha rád tartozna, de igen.
RonaIdtóI. Nem tudtam eIoIvasni, de ...
biztos vaIami oIyasmi áII benne, hogy ...
... bIa-bIa-bIa, sokat jeIentesz, barátság, stb., stb ...
Sejtettem, mire készüIsz, így összehoztam RonaIdot CeciIe-IeI.
Igazad van. Ostoba tyúkok miatt dobnak.
- GratuIáIok! - Köszönöm.
HoI is tartottunk?
Ja, az ünnepIésnéI!
- Szerinted mire igyunk? - A győzeImemre.
Nincs ínyemre, de Iegyen! Annette Iegyőzésére!
- Mi oIyan vicces? - Ostoba nyúI!
Nem őt győztem Ie.
- Téged. - Micsoda?
TúIságosan szeretted. Most is szereted.
De eIértem, hogy szégyeIId.
Dobtad, akit szerettéI, mert féItetted a hírnevedet.
Érted végre? Csak játékszer vagy.
AmiveI kedvem szerint játszom.
TotáI eIszúrtad náIa.
Szomorúbb történetet sosem haIIottam.
Egészségedre!
KeIIemes!
Azért jöttéI, hogy ünnepeIjünk. De pancserekkeI nem kúrok.
ViszIát, Sebastian!
- FeItétIenüI beszéInem keII veIe. - Nincs itt.
- Megmondaná, hogy kerestem? - Természetesen.
- Igen? - BeszéInem keII Annette-teI.
Nincs itt. Vendégeink vannak.
Mondtam, nincs itt.
- Átadja neki? - Persze.
- Igazán fontos. - Értem. Jó éjszakát!
Rettentően sajnáIom. Hogy miIyen aIakok törnek ránk!
"Kedves Annette! Mit mondhatnék, hogy helyrehozzam a dolgot. "
"Az az igazság, hogy csak melletted voltam boldog. "
"Az életem kész vicc volt. "
"Élveztem mások nyomorúságát. "
"Nos, a végén visszaütött. "
"Megbántottam az első embert, akit szerettem. "
"Csatolom legdrágább kincsemet, a naplómat. "
"Sokáig trófeának tartottam. Hódításaim gyűjteményének. "
"Ha tudni akarod az igazságot, olvasd el. Nincs több hazugság. "
A FOGADÁS
"Kérlek, adj még egy esélyt! Nélküled semmi vagyok. "
- Ronald? ltt Kathryn. - Mi történt?
- Minden rendben? - Nem.
Sebastian. TeIjesen eIment az esze.
Megütött, aztán eIrohant. FéIek egyedüI.
- KérIek! Szükségem van rád. - Jó, nyugodj meg!
Ez nem minden. Cecile is ...
Maradj. Máris ott vagyok.
SzemétIáda!
- VaImont? - Szia, RonaId!
- Beszédem van veIed. - Majd később. Rémes éjszakám voIt.
- Mi a baj? - Hogy üthetted meg?
Nem tudod, mit beszéIsz.
CeciIe-t is megkúrtad.
- Igaz, nem? - RonaId, sajnáIom.
Sebastian?
Sebastian!
EIég!
Annette!
Sebastian!
- SzeretIek, Annette. - Én is téged!
Ne hagyj itt!
A Manchester új igazgatójaként
szomorúsággaI töIt eI, hogy iIyen gyászosan kezdjük az évet.
- Nem tudtam, hogy itt vagy. - SajnáIom.
- Annette Hargrove. - Kathryn MerteuiI.
- TaIáIkoztunk már? - Nem hiszem.
- A papád az új igazgató, ugye? - Igen.
SajnáIom, ami a bátyáddaI történt. JóI vagy?
Minden rendben. Ismerted Sebastiant?
Mondhatni.
Micsoda tragédia, nem?
Az. Most magadra hagyIak.
Segítek, ha keII.
Pompás!
Tudom, ódivatúnak hangzik, de ha úgy érzem, nem bírom,
Jézushoz forduIok, és Ő segít.
- Köszönöm. - ViszIát később!
Már aIig várom!
Kretén!
Na, gyerünk!
BármiIyen sötét is a feIhő, ezüstösen ragyog odabent.
Nehéz átIátni, de ami történt, arra tanít bennünket,
hogy Iegyünk hűek önmagunkhoz. Ne engedjünk a rossz behatásnak!
Mint a diáktanács eInöke, én is próbáItam péIdát mutatni.
Sajnos az a szeméIy, akire nem tudtam időben hatni, a féItestvérem.
Tudom, most Ienéz ránk ...
Tudom, most azt mondaná ...
Azt mondaná, "Kathryn ..."
Azt mondaná ... "Kathryn, ne haragudj."
Mi foIyik itt? Nincs magukban semmi tiszteIet?
KEGYETLEN JÁTÉKOK Sebastian VaImont napIója
FOGADÁS
LOTYÓ VAGYOK
KATHRYN, AZ ALATTOMOS BARÁT